Numele meu este Melinda Gordon.
Tocmai m-am măritat,
tocmai m-am mutat într-un orăşel,
tocmai am deschis un magazin de antichităţi.
Aş putea fi exact ca tine.
Cu excepţia faptului că, de când eram mică,
am aflat că pot vorbi cu morţii.
"E în regulă, dragă!"
"Spirite legate de pământ", aşa le numea bunica.
Cele care nu au trecut încă dincolo,
pentru că mai au probleme nerezolvate cu cei vii.
Şi vin la mine să-mi ceară ajutorul.
Ca să îţi spun povestea mea, trebuie să ţi-o spun pe a lor.
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org
E Andrea.
Bună, Melinda...
Uite...
îmi pare rău că te deranjez la ora asta, dar e ceva foarte în neregulă aici,la mine
Ce?
Nişte chestii ciudate, şi...şi...
nu te-aş fi deranjat dacă aş fi putut să-mi dau singură seama despre ce e vorba
Aud...
Alo?
"Ne poţi vedea?"
Traducere şi adaptare - starpulse "Better words in smart clicks"
GHOST WHISPERER - SEZONUL 1 Ep.16 - "Culmea Mortului"
Nu văd pe nimeni aici.
Crede-mă, ceva a fost aici!
Spune-mi tot ce-ai făcut în seara asta.
În regulă.
După ce am închis magazinul, am exersat o oră şi jumătate,
am mâncat o salată şi am citit din noua carte a lui St. Hawking până am adormit.
Bine, am mâncat şi un bol de îngheţată Cherry-Garcia şi m-am uitat la "Survivor"
Aha! Poate că eşti bântuită de propria conştiinţă...
Nu, zău, Melinda,
chestia asta chiar m-a băgat în sperieţi!
Tu eşti obişnuită cu astea, dar eu nu.
A mai simţit ceva şi vreun alt locatar?
Nu, din câte am observat.
S-a mai întâmplat vreodată ceva ciudat aici,
poate fără să fi remarcat asta la momentul respectiv?
Durează cinci minute până se încălzeşte apa la robinet. Asta se pune?
Doar cinci minute? Consideră-te norocoasa!
E posibil să fi fost numai din întâmplare, aşa, ca o...
bântuire "în trecere"?
Nu. Chestiile astea nu se petrec aproape niciodată din întâmplare.
Dacă locul nu era bântuit dinainte,
atunci probabil că, nu ştiu cum, ai adus "ceva" cu tine, acasă.
"Super"!
O fantomă "la pachet"...
Nu-ţi fă griji!
Trecem noi şi peste asta...
Apropo, ţi-a mai rămas îngheţată?
Salut!
Ce mai faci?
Obosită?
Nu, nu chiar.
Doar...
un sentiment de teamă.
Ştii, ca şi cum m-ar urmări cineva.
Apoi dispare şi -gata!- mă simt bine.
Parc-aş fi drogata...
Nu-ţi mai fă griji, da?
Bine. Mulţumesc.
Ce-i cu tine?
Eşti bine?
A fost foarte scurt. Ştii, era...
Era înalt.
Castaniu, 30-şi-ceva, zgârieturi pe toată faţa. Mergea cu spatele,
ca şi cum ceva îl aspira. Şi striga.
Nimic din toate astea nu înseamnă ceva pentru mine.
M-a văzut.
Ştie că îl pot vedea.
Bun.
Poate acum o să-şi dea seama că pe tine ar trebui de fapt să te bântuie.
"Mulţumesc". Dar nu prea cred. Părea foarte "aţintit" asupra ta.
Cum adică, "aţintit"?
Ştii ce, poate ar trebui să vii să stai cu mine şi cu Jim la noapte.
Îmi va face ceva rau?
Nu.
Nu am simţit aşa ceva. Era mai mult...
disperare, teamă, ca şi cum era confuz.
Lucruri pe care să le simţi când eşti mort.
Chiar aşa...
Vino la noi. Vedem un film sau ceva. O să fie distractiv.
Nu, nici vorbă!
N-am să mă las alungată din propria mea casă,
chiar aşa mică şi "vânturată" cum e.
Sunt femeie, la urma urmei.
Când oi zbiera o data...
Mda, te-am auzit ţipând, şi nu eşti deloc înfricoşătoare.
"Mulţumesc" mult.
Cu toate astea, eu rămân.
Dar promite-mi că mă suni dacă se întâmplă ceva.
Nu-i arăta că-ţi este frică.
Îl face mai puternic.
Bine.
Voi fi bine, fii fără grijă.
Ne vedem mâine dimineaţă.
- Am să dorm cu telefonul lângă pernă. - Bine.
Noapte bună.
Bine. Pa.
Nu mi-e frică de tine!
Ai auzit?
Aşa că...
pleacă de-aici şi lasă-mă-n pace!
Niciodată,
vreodată,
n-am să mai calc pe-acolo.
Hei, poţi să stai la noi cât doreşti.
Ţi-e foame? Vrei ceva de mâncare?
Nu.
Mersi, Jim.
Ce vom face?
De ce chestia asta...
ce-o fi ea, se ţine după mine?
Trebuie să fiu împreună cu tine când spiritul va apărea din nou,
ca să încerc
să-mi dau seama ce vrea.
Dacă a venit pentru ultima mea porţie de îngheţată "Cherry Garcia",
atunci să ştie că va trece numai peste degetele mele îngheţate.
Hei, Andrea, e normal să fii speriată. Nu-i nevoie să faci mişto.
Cine face mişto?
E aici.
- A căzut! - Cine a căzut?
Andrea.
A plecat.
Cu siguranţă, te cunoaşte.
De data asta, m-am uitat mai bine la el.
Aici e imediat după facultate, am făcut o excursie cu trenul în Europa.
Nici un băiat-fantomă aici.
Uite-aşa, ajungem în anii '90.
- Îmi place cum aveai părul în facultate. - Da, "sigur".
Aş prefera să fiu urmărită de bocancii bântuiţi decât să mai arăt ca atunci.
Bleah.
Asta e de când lucram la Procuratură.
Niciodată nu aduci vorba despre acea perioadă.
Ştii, pare că a fost acum o mie de ani.
Nici nu-mi mai amintesc cine eram...
Erai mulţumită?
Nu ştiu.
Adică, pe-atunci credeam că am tot ce mi-am dorit, dar
ceva lipsea întotdeauna.
Niciodată nu am putut să-mi dau seama ce.
Vezi,
se pare că această căutare a fost chiar distractivă.
Dar căutarea nu s-a încheiat, draga mea prietenă.
El e! Uite-l aici.
- Eşti sigură? - Da. Absolut.
Doamne, ăsta-i Dennis.
Dennis McMartin.
Nu-mi vine să cred. Tipul a lucrat cu noi numai vreo două luni.
Ce-ţi aminteşti despre el?
Păi...
să vedem... Era, mda,
cam tăcut, ştii?
Timid.
Drăguţ.
Hm, şi-a dat demisia ca să facă o călătorie în jurul lumii.
A vorbit de multe ori despre asta.
urma să renunţe de tot la ţinuta "costum-şi-cravată", şi...
Doamne!
Acum e mort?
Îţi aminteşti unde locuia?
Manhattan, dar asta era acum câţiva ani.
Nu, pur şi simplu nu înţeleg.
Adică, de ce mă bântuie el pe mine? Nu i-am făcut nimic niciodată.
E clar că vrea să ajungă la tine pentru un motiv anume.
Hai să aflăm de ce.
Sunteţi atât de amabili cu mine.
Pentru asta sunt canapelele, nu?!
Am să găsesc şi o ciocolată pe pernă?
Numai dacă a vomat-o pisica.
Ascultă, dacă se întâmplă ceva, ţipi!
Poate, vrei să dormi cu lumina aprinsă...
Glumeşti, nu?
Aş închiria nişte reflectoare de stadion dacă aş putea.
"Sunt femeie, numai să mă auzi zbierând".
Ştii ce, eu sunt responsabila cu glumele. "Mulţumesc" mult.
Melinda.
Nu ştiu ce m-aş fi făcut dacă nu te cunoşteam pe tine.
Nu-mi imaginez cum aş fi trecut prin asta de una singură.
Nu-ţi mai fă atâtea griji.
Vom trece noi şi peste asta.
Ştii, este destul loc aici pe jos, dacă vreţi să vă trântiţi lângă mine.
Nu?
'pte bună.
E răvăşită rău.
Mda. Ştii, mi-e aşa milă de ea...
Niciodată n-a fost ţinta unui spirit în felul în care e acum.
Mda, nu ca noi, profesionişti bătrâni.
Profesionişti, poate. Bătrâni? Nicidecum.
Tu crezi că am făcut tot?
În legătură cu ce?
Aşa, în viaţă...
până acum. Simţi că am fi făcut...
tot ce se putea face?
Întreabă-mă peste 40 de ani.
Mă rog, dacă am să mai aud ce spui...
Mă uitam astăzi prin albumul foto al lui Andrea,
iar ea chiar a făcut totul.
Ştii, a călătorit în lume,
a avut un serviciu important într-un oraş mare. E interesată de orice.
Şi, cu toate astea, doarme acum liniştită.
- Pe canapeaua din livingul nostru. - Mda.
Toate drumurile duc la Grandview.
Asta a fost bună.
Nu poţi compara viaţa ei
cu a noastră, totuşi.
Cine ştie unde vei fi peste cinci ani...
Mda.
Mă gândesc uneori.
Eu...
nu ştiu...
mă simt prinsă într-o cuşcă.
Nu...
nu din cauza ta.
Din cauza a ceea ce pot.
Simt ca şi cum niciodată...
nu se va schimba nimic, indiferent unde am fi sau ce am face.
Cred că ai dreptate.
Nu cred că va fi vreo diferenţă.
Vom fi tu şi cu mine...
îndrăgostiţi.
Fie Grandview ori Egipt.
Şi nu mă pot gândi la ceva mai bun în viaţă decât asta.
- Melinda. - Nu-ţi fie frică.
Nu
sunt
mort.
Dragă,
ce se-ntâmplă?
De ce ar spune o fantomă că nu e moartă?
Uneori nu sunt conştienţi de asta.
Nu le vine să creadă,
sunt în faza de negare şi deci nu trec dincolo.
Dar a murit de curând, nu-i aşa?
Încă nu mă pot pronunţa.
În regulă, deci ăsta e un număr de casă,
telefon de oraş, şi o persoană de contact în caz de urgenţă - fratele, Charles.
Lucrează la o benzinărie pe autostrada 59.
În regulă, încep să sun morgile.
Numărul ăsta e deconectat. Încerc să-i dau de urmă fratelui.
Să văd dacă găsesc alt membru de familie.
Şi, apropo,
care dintre noi va face carieră astăzi?
- Mda. - Bine.
Sal'.
Doamne. Îmi...
Îmi pare foarte rău. Eu...
E în regulă. Eu dărâm lucruri mai tot timpul.
Îmi poţi spune dacă un anume Charlie McMartin lucrează aici?
Îl cauţi pe Charlie?
Mda...
într-un fel.
Păi, trebuia să suni mai întâi, pentru că Charlie nu mai lucrează aici.
Am încercat la el acasă, dar mi-a intrat robotul, iar aici nu a răspuns nimeni.
Suntem ocupaţi uneori.
Uite, chiar trebuie să dau de el. Ştii cumva unde e?
De ce vrei să ştii?
- Îl cunoşti bine pe Charlie? - Mda, e prietenul meu.
Păi... asta e foarte bine.
Sunt o prietenă mai veche de-a fratelui lui,
Dennis.
A, înţeleg.
Bine. Chiar mă gândeam eu că eşti cam prea înaltă pentru Charlie.
Andrea Moreno.
Libby Grant.
Am un client. Scuză-mă.
Libby, ştii cumva unde este vreunul dintre ei?
Chestia e că... Charlie nu e chiar prietenul meu.
M-am gândit că dacă am să-mi tot repet asta, chiar se va întâmpla.
de fapt, el şi-a dat demisia acum vreo două săptămâni.
- De 10 dolari şi un sfert de galon ulei. - Imediat.
- Ştii cumva de ce? - Nu chiar.
S-a întâmplat cam pe când a venit frate-său la el.
- Dennis? - Da.
- Poftim! - Aşa.
Charlie nu-l mai văzuse de mult.
Părea că nu prea se plac unul pe altul.
Dennis voia să-l ia cu el într-o călătorie, o chestie de băieţi.
A mers?
Pui multe întrebări.
Nu încerc să te iau "repede",
însă nimeni n-a mai auzit nimic despre Dennis de foarte multă vreme.
Am o presimţire că s-ar putea să fi păţit ceva.
Nu ştiu dacă Charlie a plecat cu el.
N-am mai vorbit cu el de când şi-a dat demisia.
I-am lăsat mesaje.
Când asta?
O săptămână şi jumătate - două în urmă.
Mai există vreun alt membru de familie?
Charlie avea grijă de taică-său, dar nu prea aducea vorba despre asta.
E dificil să comunici cu el, crede-mă, am încercat din greu.
Ai vorbit cu tatăl lui?
Am mers o dată la el acasă, însă nu mi-a deschis nimeni.
Îmi pare rău, dar chiar trebuie...
Scuze. Uite...
ăsta e numărul meu de mobil.
Te rog, anunţă-mă dacă mai afli veşti despre Charlie.
- Bineînţeles. - Mulţumesc.
Este un fragment din Biblie?
Nu din vreo biblie de care să fi auzit vreodată.
Este foarte ciudat. Am căutat în toate bazele de date despre Dennis.
E ca şi cum era o fantomă.
Părinţii? Libby zicea că Charlie avea grijă de tatăl lui.
Se pune problema unui şir nesfârşit de oameni cu acelaşi nume de familie.
N-are rost.
Deci Dennis renunţă la serviciu, la tot,
începe o viaţă nouă, şi nu lasă nici o urmă de-a lui?
Ştim că a fost să-l vadă pe fratele lui,
şi mai ştim că au plecat undeva împreună.
St. John.
Îţi aminteşti să fi fost un tip religios?
Nu prea.
Îmi amintesc că lucra voluntar într-un spital şi
mai lucra "pro bono" la un centru pentru vârstnici.
Stai puţin!
Poate este un spital. Există un spital St.John în Bay Ridge.
Da, dar el e mort.
Poate e la morgă.
Familia nu ştie că e mort, cadavrul nu a fost revendicat.
În cazul ăsta, numerele ce înseamnă?
Ar putea fi numere de identificare a cadavrelor.
O, Doamne.
Chiar trebuie să facem asta?
Nu.
Putem să-l lăsăm
să te bântuie pentru tot restul vieţii.
Îmi pare rau, însă nu vă putem da nume.
Cunosc regulile, soţul meu e paramedic. Mă gândeam însă că poate ne puteţi spune
dacă există la morgă vreun cadavru neidentificat sau nerevendicat.
Nu ştiu dacă pot....
Căutăm un prieten de-al meu.
Chiar e important să aflăm.
- Poţi să mă vezi. - Nu acum. Îmi pare rău.
Dar nimeni nu-mi spune ce s-a întâmplat.
Te rog.
Ştii că urăsc să intru în spitale.
Nu apare nimic. Îmi pare rău.
Poate vă ajută ăsta? E ca un număr de identificare.
Este un număr de salon.
3W 28-B.
Este de la Terapie Intensivă.
Mulţumim.
Îl cheamă Dennis McMartin.
Lucram împreună.
Familie? Rude?
Are un frate, dar nu am reuşit să-l găsim.
Nu-i duce nimeni dorul?
Noi.
L-a adus o echipă de pădurari. A fost găsit de un alpinist pe Muntele Saddle.
Se pare că s-a prăbuşit de foarte sus. Traumatisme craniene, cel puţin câteva.
Şi, după cum arată hainele şi zgârieturile de pe genunchi şi coate,
s-a târât mult înainte să-şi piardă cunoştinţa.
Nici un act de identitate. Nici un rucsac.
L-am luat în grijă ca "John Doe" (necunoscut, neidentificat).
A trebuit să-l resuscitaţi la un moment dat?
De ce mă întrebaţi asta?
Mă gândeam cât de aproape de moarte a fost.
Ca să fiu sincer, chiar a murit.
De mai multe ori, moarte clinică. Dar l-am adus înapoi cu defibrilatorul.
Şi nu a mai fost găsit şi altcineva împreună cu el?
Nu. Doar el, ca şi căzut din cer.
Pe cine ar trebui să mai anunţăm?
Încă îi căutăm familia.
Trebuie să stăm pe-aproape în caz că intră iar în moarte clinică.
Dennis venea la noi când era în moarte clinică şi se întorcea când îl resuscitau?
E primul meu caz de acest gen. Am să-l sun pe Jim să înceapă căutarea.
Tipul vostru nu s-a înregistrat la secţie,
cerinţă obligatorie pentru toţi alpiniştii.
Poate nu ştia că trebuie să o facă.
Probabil că tipul vostru s-a căţărat pe "Culmea mortului", ceea ce este interzis.
Tot timpul se înregistrează victime în acea zonă.
Nimeni nu ar trebui să se ducă acolo.
- Aţi început căutarea? - Căutarea a ce?
A cui?
Credem că fratele lui era, probabil, cu el.
Nimeni nu mi-a spus nimic.
Îţi spun eu, acum.
Eşti sigur? Ai vreo dovadă?
Nu pot să chem echipa de salvare pentru orice gâscă rătăcită.
Trebuie sa ştiu sigur că cineva se află acolo şi are nevoie de ajutor.
Nu încerc să-ţi dau lecţii.
Doar te rog.
Crede-mă. Sunt sigur că fratele tipului este acolo, pe munte.
Dacă era fratele tău,
fiul tău?
Unul din oamenii mei a găsit asta lângă culme.
Era pe drum spre "Obiecte pierdute".
E al lui. E fratele lui. E aici.
Aici pădurarul Neher.
Vom avea nevoie de un elicopter.
Recepţionat, decolăm în 10 minute.
Ai avut dreptate, Mel, e aici.
Vor începe căutarea.
Mulţumesc. Jim, e perfect. Ne vedem acasa.
- În regulă. - Să conduci cu grijă. Pa.
Sal'!
Ce mai faci?
Cum e Dennis?
Tocmai vin de acolo.
Nici o schimbare.
Crezi că va supravieţui?
Îmi place să sper.
Ştii, pari o fată cu adevărat de treabă.
Mulţumesc. Şi tu.
Sper să nu te superi că-ţi spun, dar de asemenea
eşti şi incredibil de frumoasă.
Tu flirtezi cu mine?
Da...
E cumva total nepotrivit?
- În toate sensurile posibile! - Aham.
Bine.
Hei.
Am ratat ceva?
Urgenţă. Salonul 3W. Dr. Peltier.
Urgenţă. Salonul 3W.
- Spune-le să se oprească. - Unde e fratele tău?
E sus pe culmea muntelui.
Nu vor şti niciodată unde să caute.
Este în viaţă?
Era, când am plecat eu.
Trebuie să-ţi arăt.
Descrie-mi.
Nu pot, trebuie să...
Nu-i lăsa să mă aducă înapoi.
Spune-le să mă lase în pace.
- Nu pot să fac asta. - Te rog, fratele meu va muri!
Feriţi!
Nu-i lăsa să mă aducă înapoi. Sunt oricum terminat. Nu mai sunt de nici un folos aşa.
Feriţi!
Ce se întâmplă?
El vrea să moară.
Adică îmi ceri să întârzii resuscitarea pacientului meu pentru ca tu să poţi vorbi
cu spiritul lui sau ce-o mai fi şi asta?
Nu sunt sigură dacă asta vă cer. Încerc doar să vorbesc cu dvs. despre asta.
Îmi ceri să-i pun viaţa în pericol!
Nu cer decât câteva secunde pentru a salva viaţa altcuiva.
Nu. Altceva?
Doctore,
ştiu cum sună asta, dar Melinda îţi spune adevărul.
Fratele lui Dennis este încă sus, pe munte. Pădurarii i-au găsit rucsacul.
Eu cred că pădurarii sunt mai bine echipaţi să-l găsească decât pacientul meu în comă.
Râdeţi de mine dacă vreţi.
Ştiu că faceţi tot posibilul să-l salvaţi pe Dennis, şi apreciez asta.
Tot ce vă cer este o şansă să pot face şi eu acelaşi lucru.
Aici nu e spectacol de magie, don'şoară Gordon.
Există nişte reguli.
Există o procedură medicală strictă care trebuie urmată.
E o rutină cât se poate de clară şi precisă.
Nu e nici o rutină şi nimic clar sau precis în lumea mea sau a ta.
Tu pur şi simplu nu înţelegi.
Nu vreţi să luăm o gură de aer, să ne liniştim?
Am treburi care m-aşteaptă.
Chiar nu e un tip rău. Aşa a fost el dintotdeauna.
Dacă nu vede,
nu crede.
Era Libby.
- Vrea să mă vadă. - Bine.
Am gasit asta azi-noapte. Aş fi sunat, dar era cam târziu.
E scrisul de mână al lui Charlie.
O, Doamne.
Erau amândoi cu el.
Spune-mi,
Charlie ţi-a vorbit vreodată despre tatăl său?
A adus vorba o dată.
Când?
În noaptea în care şi-a dat demisia.
Charlie vorbea despre fratele lui şi că nu-l poate suferi.
Spunea că a lăsat tot greul pe el.
Charlie şi Dennis urmau să meargă la facultate.
Dennis urma să absolve şi apoi să se întoarcă
să aibă grijă de Centrul de multiplicări al tatălui, ca să poată merge şi Charlie.
Dar Dennis nu s-a mai întors.
S-a dus să lucreze în New York,
adică acolo unde m-am întâlnit eu cu el.
Charlie a încercat să ducă afacerea pe cont propriu,
însă n-a mers.
A încercat să meargă la facultate,
însă tatăl lui s-a îmbolnăvit.
Aşa că a fost nevoit să accepte joburi de rahat, ca ăsta.
Cred că-l învinovăţea pe Dennis.
Părea...
părea atât de trist.
Mă gândeam că aş putea
să-l fac un pic mai fericit dacă mi-ar fi dat măcar şansa să încerc.
Libby, noi...
l-am găsit pe fratele lui Charlie.
Este în spital.
Este în comă.
Dar Charlie?
Nu ştim nimic de el.
Ar...
putea fi rănit, sau tatăl lui ar putea fi rănit.
Unul dintre ei ar fi rămas în urmă.
Uite, ştii, eu... trebuie să mă întorc la spital. Dar...
- îţi mulţumesc foarte mult. - Nu, aşteaptă!
Trebuie să fac şi eu ceva. Spune-mi cum pot să ajut.
Îţi promit că de îndată ce aflu ceva,
îţi dau un telefon, bine?
Cred că au găsit banii în buzunarul drept al jachetei, iar cheile în cel stâng.
Să ştii, chiar pari foarte stresată.
Andrea,
nu poţi să-ţi neglijezi propria sănătate.
De ce să nu facem o scurtă consultaţie
dacă tot eşti aici. Dacă vrei, dă-ţi te rog jos bluza...
Ai de gând să încetezi?
Ţi-ai pierdut simţul umorului?
N-aş fi scăpat ieftin dacă aş fi făcut asta pe când trăiam.
- Nu e ca şi când m-ar auzi. - Hai, termină!
Cu cine vorbeşti?
Nu contează.
Chiar şi fantomele se pot purta ca nişte adolescenţi în călduri.
Care-i treaba?
Lucrurile găsite în buzunarele lui Dennis.
Dr. Peltier mi le-a dat să arunc o privire.
Asta eu i-am dat-o.
I-am strecurat-o la petrecerea de adio.
Nu ne cunoşteam foarte bine, dar am simtit că trebuie să facem ceva.
Nu-mi vine să cred că încă o mai are.
Doamne, ştii, chiar te invidiez,
să călătoreşti în jurul lumii.
Toată lumea spune că tu deja ai fost în jurul lumii.
Ştii, e ca şi când...
te întâlneşti cu cineva care se duce să vadă prima oară un film bun
iar tu eşti mai emoţionat decât el în legătură cu ce va vedea, înţelegi...
Cred că tipul ăsta simte ceva pentru tine.
Dennis.
Dennis, mă auzi?
Ştim că tatăl tau e acolo sus cu Charlie.
Îi vom găsi, în regulă?
Mă îndrăgostisem aşa de tare de tine...
N-ai ştiut asta, nu-i aşa?
Erai aşa misterios...
şi tăcut...
şi isteţ.
Mă pierdusem cu totul.
Nu, nu am putut să las să se vadă asta.
Am văzut că şi tu erai pierdut...
Dar diferenţa dintre noi era că...
tu ai avut curaj să faci ceva.
Ai văzut că era timpul să mergi înainte şi...
şi ţi-ai schimbat viaţa.
Iar asta m-a făcut să văd...
că eu nu înaintam deloc.
Mi-ai dat curajul...
să merg şi eu înainte.
Aşa că îţi mulţumesc pentru asta, Dennis.
Pentru ceea ce ai făcut pentru mine...
fără măcar să-ţi dai seama.
Priveşte!
Dr. Peltier!
Ce-i?
Plângea...
Nu, este doar o acumulare de fluide. Nu pare că ţi-ar răspunde ţie.
Cum de ştii că nu simte ceva?
Nu ştiu, don'şoară Gordon.
Tot ceea ce am este pregătirea medicală şi cei 15 ani de experienţă, dar
ştiu că astea nu se prea potrivesc cu lucrurile pe care le ştii tu.
Nu se potrivesc perfect, nu.
Urgenţă!
Scoateţi-i de aici!
Şi... feriţi!
Încarcă. Încă o dată.
Şi... feriţi!
Dennis?
Dennis, nu fă asta!
Notează-l.
L-am pierdut.
Trebuie să-i găsim pe ai mei.
Uite, vom ajunge acolo într-o juma' de oră.
Şi va trebui să ne arăţi încotro, bine?
Eşti bine?
Voi fi.
El e aici?
Întreabă-l: de ce a venit la mine?
Îmi... va lua ceva timp.
Ceva timp să-mi dau seama ce s-a întâmplat.
Am avut senzaţia că mă trezesc...
şi mă uitam la cineva în jos.
Îi vedeam încercând să mă trateze şi mă întrebam "de ce ?", pentru că...
mă simţeam atât de bine.
Lumina,
defibrilatorul.
Îmi amintesc că mă gândeam
că nu vreau să mă întorc în acel corp.
N-aş fi vrut să mai renunţ la ce simţeam.
Apoi...
mi-l amintesc pe fratele meu.
Era încă acolo sus cu tata. Trebuia să-i ajut.
Nimeni nu mă putea vedea sau auzi.
Am încercat să mă mişc.
Am încercat să-mi scot tuburile.
N-am reuşit să fac nimic. Am intrat în panică.
Apoi, deodată, m-am gândit la Andrea.
Chipul ei tocmai îmi apăruse în minte.
Cât de înţelegătoare a fost cu mine la serviciu...
cât de bună era cu toţi cei din jurul ei, şi mă tot gândeam la ea, şi...
a fost ca şi cum gândul însuşi m-a luat de-acolo.
N-am mai putut stăpâni situaţia.
Simţeam doar că ştiu încotro urma să merg.
Am ţipat la ea.
Andrea!
Ea nu mă putea auzi.
N-am ştiut ce să fac.
M-am simţit tras înapoi.
Şi nu voiam să mă întorc.
Mi-era frig şi mă durea, în corpul acela, şi n-am vrut să mai simt asta.
Îmi amintesc că voiam să plâng.
Am aţipit pentru un timp...
şi apoi m-am simţit tras afară din nou.
Mă tot întorceam la Andrea.
Nici macar nu ştiam de ce. Doar că
trebuia să ajung la ea, cumva.
Voia să ajungă la tine.
S-a gândit că l-ai putea ajuta.
Abia dacă am schimbat vreo două vorbe cât timp am lucrat împreuna în acel birou.
Bănuiesc că l-ai impresionat mai mult decât credeai.
Aici echipajul aero 9. Avem contact vizual.
Echipa de căutare este pe poziţie.
Echipajul aero, aici pădurarul-şef. Mă auziţi?
Pădurar-şef, te auzim.
Rămâneţi pe direcţie.
Ne îndreptăm spre vest,
poteca superioară. Urmăriţi canalul 3.
Vă vom anunţa când ajungem în vârf.
Să mergem, băieţi!
Mai cu viaţă! Înainte!
Păstraţi distanţa. Cât ţine panta.
Merg în direcţia greşită.
Dar aici te-au găsit.
M-am târât de pe o altă potecă, pe-acolo.
Ştiţi, mergeţi în direcţia greşită!
Scuză-mă, dar de unde ştii asta?
Spune-i că întotdeauna o luam pe versantul opus până la "Coama Mortului".
Pe aici o luau mereu, pe celălalt versant.
Ştiţi ce, locul vostru nu e aici!
De ce nu vă duceţi voi înapoi la capătul potecii şi să aşteptaţi acolo?
Vă anunţăm noi dacă găsim ceva.
Uite ce, eu mă duc pe aici. Fă ce vrei.
Ştii ceva?! A. e soţia mea, şi B. are dreptate.
Nu contează cum,dar îţi spun,are dreptate.
Puţină încredere. Cu asta se ocupă.
Suntem pe-aproape.
Tata obişnuia să ne aducă aici când eram mici,
să ne apropiem unul de altul când o luam razna.
De-aia i-ai adus aici din nou?
La jumătatea drumului, Charlie a alunecat, eu am ieşit de pe potecă să-l trag înapoi.
Aici a căzut.
Charlie?
Aici echipajul aero 9.
Avem alpinişti pe versantul estic.
Aici e.
Hei, prietene,
ai să te faci bine.
Unde e tatăl lui?
Unde e tatăl tau?
Niciodată în viaţă nu m-am putut ţine de o promisiune,
dar am promis să-i împrăştii cenuşa pe acest munte.
Este locul în care se simţea atât de fericit
şi încerca să ne facă şi pe noi fericiţi.
Aici, băieţi. E conştient, are puls şi respiră.
Poate are traume interne, dar
este stabil. Nu cred că are ceva la coloana vertebrală.
Cum ai...
Asigură-te că au grijă de el.
Arată bine.
Dacă il cauţi pe frate, e chiar acolo.
Tu eşti în regulă?
Nu sunt sigur.
Ce naiba s-a întâmplat
când Dennis a murit în salon?
Cum am putut pierde controlul în halul ăsta?
L-am găsit pe fratele lui
întreg şi în viaţă. Asta e tot ce contează cu adevărat.
Ce s-ar fi întâmplat dacă aş fi întârziat resuscitarea?
Ar fi schimbat cu adevărat ceva?
Uite, tu trăieşti într-un mediu în care uneori poţi influenţa viaţa şi moartea,iar
eu respect asta, dar uneori nu ţine de noi,
cel puţin nu pe Pământ.
Încerci să-mi spui că oamenii se întorc după ce mor?
Îl cunoşti pe Dr. Norris?
Era stagiar la mine în secţie. A murit anul trecut.
Vrea să-ţi transmită mulţumiri.
Ce tot spui acolo?
E vorba despre vremea când era aşa de înspăimântat.
A pierdut un pacient.
Ştiind cât de frământat este,
i-ai spus:
"Vei salva mult mai mulţi oameni decât vei pierde,şi nimeni nu-i poate salva pe toţi".
Asta l-a ajutat să depăşească momentul.
Abia dacă-mi mai amintesc.
O, el nu a uitat niciodată,
şi acum vrea să-ţi întoarcă gestul.
Vrea să ştii că i-ai fost ca un frate mai mare.
Într-adevăr?
Uite ce surprins e!
Spune-i
că îmi pare rău că nu a ştiut
ce multe am învăţat de la el.
Este un profesor minunat.
Spune că eşti un profesor minunat.
Nu se poate una ca asta.
Nu poate fi adevărat.
Şi îi pare rău că nu a apucat să-şi ia rămas bun.
A fost cel mai bun stagiar al meu,
chiar dacă nu-şi prea putea lua mintea de la fete.
Îmi pusesem mari speranţe în el.
Nici nu-ţi imaginezi ce greu i-a fost să spună asta.
Hei,
spune-i...
"ceea ce vezi
e doar jumătate din ceea ce este."
Dacă vei dori vreodată să mai vorbim despre asta,
contează pe mine.
Mulţumesc.
N-ar fi trebuit să-l părăsesc niciodată.
Charlie era cel deştept. Avea minte.
Trebuia să mă întorc şi să am grijă de el.
Te-ai întors acum, fiule, când a contat mai mult, când ai dat totul.
Ai procedat cum trebuie, Dennis.
Am tot aşteptat acest moment,
ca voi doi să vă împăcaţi.
Să-i spui fratelui meu că
sunt bine acum,
că...
Sunt în regulă.
Şi mai spune-i că...
e liber să-şi urmeze crezul.
Spune-i că întotdeauna vom avea grijă de el,
eu şi cu tata.
Vino cu mine acum. Toată lumea te aşteaptă.
Cine?
Ai să vezi...
Ai să-i spui lui Andrea că şi eu mă îndrăgostisem de ea?
Am să-i spun.
Au plecat?
Mda.
Niciodată n-am mai fost atât de aproape ca acum.
Şi încă ceva:
A vrut să ştii că şi el se îndrăgostise de tine, de asemenea.
Super.
Uite,
încă unul care-mi scapă.
Nu, zău!
Traducere si adaptare - starpulse "Better words in smart clicks"
Resincronizare:DISTEL steloo@gmail.com